La peça del mes: Pathé baby
![pathé_baby](https://www.elprat.cat/sites/default/files/styles/imatge_contingut/public/dsc_0119.jpg?itok=Hvt2LOps)
Novembre 2014
Procedència: Fermí Marimón (càmera cedida per a l'exposició "El Cinema Amateur del Prat")
Càmera francesa per a pel·lícules de 9,5 mm. Aquest model es començà a comercialitzar l'any 1950.
Els germans Pathé fundaren el 1896 la societat Pathé Frères dedicada a la indústria cinematogràfica, que esdevindria una de les més importants del sector. La companyia fabricava càmeres cinematogràfiques i aparells de projecció, produïa, distribuïa i exhibia pel·lícules en diversos països, tenia actors, directors i tècnics com a empleats fixos i obrí agències a diverses ciutats europees. El logotip que va escollir la casa va ser un gall, imatge que va tenir una gran popularitat.
El 1922, van inventar la càmera Pathé Baby, que funcionava amb pel·lícula de 9.5mm, que permetia filmar amb costos més assequibles i que va contribuir a estendre l'afició al cinema.
La Pathé Baby comença a comercialitzar-se a partir del 1924, i és la primera càmera domèstica que permetia rodar pel·lícules familiars. Era un model simple i pràctic però que contenia els elements essencials de les càmeres més grans. Funcionava amb manovella però a partir del 1926 es possible incorporar-hi un motor.
El cinema amateur utilitza molt esporàdicament el sistema estàndard professional de 35 mm, excessivament costós. Els primers autors amateurs van adoptar el format 9,5 mm, de la companyia francesa Pathé.
La pel·lícula de 9,5 mm té com a característica més destacada que les perforacions que fan avançar el rotlle estan situades al mig de la cinta. Els problemes tècnics que això comporta, entre ells la major fragilitat, juntament amb les guerres comercials, van provocar la lenta desaparició d'aquest sistema, tot i que encara es pot fer servir i se celebren trobades de seguidors.
Els cineistes més inquiets van optar, malgrat el cost més elevat, pels 16 mm, que havia estat creat per Kòdak l'any 1923. La popularització del cinema amateur es va produir per la difusió dels 8mm (patentat per Kòdak al 1933) i, sobretot, per la invenció del súper 8 (Kòdak) i el single 8 (Fuji) l'any 1965, tots ells sistemes barats i de fàcil ús.
A començaments dels vuitanta, l'aparició del vídeo domèstic arraconà els rotlles de pel·lícules i va ser un dels responsables directes de l'acabament del cinema amateur com a moviment associatiu. Avui dia, els formats digitals han revolucionat el món de la creació audiovisual.